www.SweSUB.nu - För bättre texter
Översättning: Robfors
- Mamma? - Hej, älskling.
- Vad gör du uppe? - Jag tycker inte om mitt rum.
Det tar ett tag innan man vänjer sig. Jag kunde heller inte sova.
- Vad tittar du på? - Gamla bilder. Vill du se?
- Vet du vem det där är? - Nej.
- Det är jag. - Det ser inte ut som du.
Jag vet, men det är jag. Jag har faktiskt också varit barn.
Men nu är du gammal.
- Hur gammal tror du jag är? - Jättegammal.
- Gissa. - Säkert minst tjugoett.
- Jag önskar du hade rätt. - Visa en bild på pappa som barn.
Jag skulle gärna vilja, men vi har nog inga såna.
- Visa en bild när jag var barn. - Men du är ju ett barn.
Du skrek aldrig lika mycket som din syster, men nu är hon vaken.
Nu fixar vi frukost. Säljavdelningen, tack.
- Säljavdelningen, tack. - Jag behöver en skål, mamma.
- Jag vill inte sitta brevid honom. - Nej, nej, nej.
- Den är för liten. - Den funkar nog.
Prata med en säljare. Prata med en säljare.
Vad fan...
Varje gång jag ska dra ut dig, så växer du in igen.
- Herregud...! God morgon, grabbar. - Prata med en säljare!
- Jag vill behålla det gamla numret. - Ät inte på golvet, Foster.
Kan det vara klart i eftermiddag, för jag... Ja.
Okej. Tack. Kan du sluta äta från golvet, Foster.
Vad är det här? Vax?
Har vi ingen riktig frukt? Bara vaxfrukter?
Vad fan...
Ska ni bläddra i mina böcker så får ni ställa tillbaka dem sen.
Jag har inte rört din bok.
- Vi ses, pappa. - Vi ses, kompis.
- Ska du inte köra ungarna till skolan? - Jag kan inte idag.
- Men du hämtar dem? - Kan inte, jag har föräldramöte.
Nej, nej, inte gråta. Vi ses.
- Hallå? - Pappa!
Tjena, grabben.
- Häftigt! - Dela med din bror.
- Titta på tv med mig. - Titta, älskling. Bra jobbat!
- Det börjar ta sig. - Det är skitsnyggt.
- Har du sett min låda med notpapper? - Jag vet inte.
- Men vi packade ner dem. - Jag packade dem, men de är borta.
Flyttgubbarna kanske ställde det i matrummet.
Nej, jag har packat upp alla lådor där.
- Jag kan inte hitta dem. - Okej. Vi hittar dem.
Dalton? Var är du?
Stanna hos din syster, Foster.
- Dalton? - Dalton!
- Vad hände? - Ramlade du ner för stegen?
- Är du oskadd? - Varför klättrade du på stegen?
- Mår du bra? Var gör det ont? - I benet.
- Kan du röra på den? - Ja.
Vad har hänt med ditt huvud?
Du får inte vara häruppe och leka. Det är farligt.
Det är okej. Kan du stödja på benet?
Jag har dig.
- Du skrämde oss. Utforskade du? - Jag tror det.
RENAIS NOTPAPPER
- Ingen mer utforskning däruppe. - Okej.
Du är kanske en superhjälte, men du är inte oövervinnerlig.
Du måste vara försiktig.
God natt, älskling.
- Så du stoppade undan lådor däruppe? - Sluta, Josh.
Jag bara hatar att känna mig hjälplös.
- Jag fixar ett lås upp dit i morgon. - Bra. Det är farligt där.
- Vi kanske borde ha löplina på dem. - Jag åker förbi djuraffären i morgon.
- Förlåt för jag hackat på dig i dag. - Det har jag inte ens märkt.
Jag jobbade lite i dag, men Cali vaknade efter en halvtimme.
Hon vägrade att somna om, så jag fick inget gjort.
Jag vill bara att det ska bli annorlunda i det här huset.
- Det känns som inget kommer förändras. - Det kommer det.
Vi måste bara ha tålamod.
- Tack för jag får jobba med musiken. - Du vet jag vill det.
Jag tror jag har några bra låtar. Jag tror det kan bli nåt av dem.
- Jag älskar alla dina låtar. - Håll käften. Det gör du ju inte.
Vilken är din favorit?
- Du borde skriva en låt om mig. - Alla handlar ju om dig.
Om hur häftig jag är. "Han är den häftigaste killen..."
Tyst nu. Du väcker ungarna.
Ät upp dina ägg, Foster.
Kan du gå och väcka Dalton, Josh?
Hörru, din sömntuta. Kliv upp nu.
Kliv upp nu, sömntuta, annars kommer mamma nacka oss båda två.
Kom igen, grabben. Du ska till skolan.
Dalton?
Dalton!
Vi har inte funnit nån hjärnskada. Tekniskt sett är han i koma.
Han reagerar inte på stimuli, han har ingen sömncykel.
Men det finns inga sår på hjärnan eller infektioner.
Ärligt talat har jag aldrig sett nåt liknande tidigare.
Men han kan väl bara inte vakna? Det måste väl finnas nåt...?
Tyvärr.
- Ska han stanna här, eller...? - Vi tar lite mer prover.
Han kan vakna om några dagar.
Ursäkta mig ett ögonblick.
Dr. Sercarz, hur länge dröjer provsvaren?
TRE MÅNADER SENARE
Vad jag gjort är att sätta en nasogastrisk sond.
Man mäter längden på slangen från nästippen till örsnibben,-
-och sen ner till matprocessorn. Där brukar jag markera slangen.
Jag smörjer ungefär 10 cm av änden på rören som jag ska föra in.
Sen för man försiktigt in slangen. Se till så slangen inte är krökt.
Slangen hålls kvar med lite kirurgtape. Det var allt.
Har du några frågor så är det bara ringa mig.
...det finns inget du kan göra... ...det finns inget du kan göra...
...jag bryr mig inte, jag vill ha... ...ge mig...jag vill ha det...
Nu!
Så ja, älskling. Så ja.
- Vad är det här? - Ett diplom.
Fick du det här i dag? Varför har du inte sagt nåt, raring?
Jag vet att det är tufft just nu, men det kommer bli bättre.
Jag ska visa den för pappa. Det är fantastiskt.
- Jag är rädd, mamma. - Vad är du rädd för?
- Dalton. Får jag byta rum? - Varför vill du byta rum?
Jag tycker inte om när han går omkring på natten.
Det hände nåt märkligt i dag.
Jag hörde några röster på babymonitorn i Calis rum.
Jag sprang upp för att kolla, men det var ingen där.
Det var säkert bara nån radiostörning som den hade plockat upp.
Men det lät så klart, som en viskning.
Jag blev livrädd. Jag satt vid pianot, så jag höjde volymen...
Vad fan var det där?
Vänta. Stanna här.
Vem är det?
Hallå?
Herregud! Kom hit, Josh. Det är nån härinne!
Han är där vid fönstret!
Han stod precis där!
- Det finns ingen här. - Jag såg nån.
Ta med henne och Foster till Daltons rum.
- Vad händer? - Larmet har gått.
Tack för i dag.
Vi ses i morgon.
Hej, älskling. Jag måste jobba över ikväll med.
Jag måste betygsätta några prov. Det tar nog ett litet tag.
Du behöver inte vänta uppe. Jag kommer så fort jag kan.
- Har han svarat nåt på de nya testerna? - Tyvärr inte. Vi måste ge det mer tid.
Jag har sett komapatienter med längre inaktivitetstid som ändå börjat prata.
Han ligger inte i koma. De vet inte vad de ska kalla det.
De vet inte vad de ska göra med honom. De verkar ha gett upp.
Det är som universom vill se hur mycket de kan böja mig innan jag går av.
Då har universum valt fel brud att jäklas med.
Jag fixar det där sen. Tack.
Jag är okej...
Var är du, Josh? Snälla, du måste komma hem nu.
Klockan är halv elva.
Du kommer hem sent varannan kväll.
Under alla år på skolan har du aldrig varit sen tidigare, så varför nu?
Jag tycker heller inte om det. Jag betygsatte prov...
Vad har jag för val? Vi måste ju betala Daltons räkningar.
- Jag är rädd. Livrädd. - Jag är också rädd. Han är min son med.
Du förstår inte, jag är rädd för Dalton. Rädd för det här huset.
Det är nåt fel på det här stället. Jag inbillar mig inte.
Ända sen vi flyttade in här har allt gått på tok.
- Tror du huset är hemsökt? - Jag tror inte, jag vet.
Saker flyttar sig själva. Jag känner hur nåt stirrar på mig om kvällarna.
Jag kan inte vara ensam därinne, jag behöver dig.
- Men du är aldrig här. Var är du? - Jag sa ju jag betygsatte prov.
Du är aldrig här med mig, du bara undviker allt.
- Precis som allt annat stressfyllt. - Jag undviker det inte!
Jag hanterar det bara på mitt eget sätt.
Visst. Hantera det här.
Herregud...
Josh...?
Josh!
Renai!
- Vad är det? - Det var en man härinne!
Han stod precis där. Jag svär.
Tro mig, Josh, han stod där.
Snälla, tro mig. Han var där.
Jag tror dig. Vad du vill att jag ska göra?
Jag vill flytta. Jag kan inte bo här en natt till.
Okej, okej.
Vi flyttar.
- Du behöver inte göra det där, Lorraine - Nog kan jag packa upp några saker.
Jag har gjort det åt Josh i hela hans liv.
- Jag känner mig så dum. - Det är väl du som ska ta det lugnt.
Jag fattar inte att du fick Josh att stå still för fotograferingen.
Vad jag inte fattar är att vi gör det här igen.
- Du tror jag är galen. - Ingen kan fatta vad du går igenom nu.
Vad du än måste göra för att komma genom det - så gör det.
Och du måste inte be om ursäkt för nånting.
Tack.
Dalton?
- Du måste känna tro. Känna tillit. - Hej, Josh.
Första raden från en historia. Maken finner frun hemma med prästen.
Det är Liam Martin, en gammal vän. Det här är min make, Josh.
- Vad händer här? - Jag måste gå. Tack för téet.
Den där saken från det andra huset...
...följde med oss hit. Jag såg nåt i dag.
Jag trodde det var en pojke. Jag följde honom till Daltons rum,-
-men det var inget ett barn, det var nåt annat.
Tog du hit prästen för att driva ut det?
- Jag visste inte vad jag skulle göra. - När var vi i kyrkan sist?
Det som händer Renai är på riktigt. Jag har själv sett det.
Jag kom hit för jag drömde om det här huset i natt.
Jag var här en sen kväll.
Jag var rädd.
Jag gick till sovrummet, men ni sov båda två.
Jag visste att det bara var en dröm, men jag kände att nån var vaken i huset.
Jag gick in i Daltons rum.
Det fanns nåt därinne hos honom.
Det stod där i hörnet.
Jag frågade, vem är du? Det svarade, jag är en besökare.
Jag frågade, vad vill du?
Det sa, Dalton.
Jag kan fortfarande höra den där rösten.
- Vad? - Det är här!
Herregud!
Jesus...!
- Han är okej. - Snälla, hjälp honom!
Jag vet nån som kan hjälpa. Om ni vill det.
- Jag heter Specs, det här är Tucker. - Renai.
Du måste vara Josh? Det var inte paranormalt.
- Elise har berättat vad ni heter. - Var är Elise?
- Hon skickade hit oss att testa huset. - Så vi kan sortera bort knäppisarna.
- Vad är det där? - En magnetmätare.
Den mäter både likströmsmagnetism och elektromagnetiska vågor.
Gamla kablar kan läcka ut och skapa hallucinationer och energiförändringar.
- Det är viktigare än så, men skit i det. - Datan är inte så relevant ändå.
- Vad? - Första utgåvan på Star Fleet.
Den är svår att hitta. Du borde haft kvar den i förpackningen.
Den här kollar förändringar i UV-ljuset. Jag tillverkar all utrustning själv.
- Imponerande. - Tack.
Det är inte så svårt om du vet vad du gör.
Det är egentligen en modifierad leksak.
Jag skulle behöva vara själv så jag kan koncentrera mig.
Kroppen är fylld av energi.
- Vart tar energin vägen när man dör? - Vi kan ringa Elise. Nu.
Jag var inte säker på att dörrklockan fungerade.
- Mrs Rainier - Mrs Rainier är min mor. Säg Elise.
Du vuxit sen jag sist såg dig sist. Din mor och jag är gamla vänner.
Min fru, Renai.
- Tack för att ni kom. Vill du ha nåt? - Nej, tack. Det är bra.
Vi har sökt av hela huset.
Elledningarna, klockradion, brödrosten, TV'n, proppskåpet.
- Ingenting onormalt, förutom... - Det tidigare huset då?
Turker har inte läst av det än. Jag fixar det själv i eftermiddag.
Jag måste också följa med då för att sköta utrustningen.
Egentligen klarar jag det inte utan dig, men jag får försöka.
Nu räcker det, mina herrar. Jag tror inte elen är problemet här.
- Får jag titta runt? - Självklart.
- Dina andra barn är hos Lorraine, va? - Ja.
Har du ditt ritblock, Steven? Bra, för vi kommer behöva den.
Varför?
Hon berättar vad hon ser och så ritar jag av det viktigaste.
Det tål att diskuteras, men skit i det.
Låt lamporna vara släckta.
Hej, Dalton. Du var mig en stilig pojke.
Mamma och pappa är här, så oroa dig inte.
Vad?
Sakta ner. Sakta ner.
- Vad är det? - Herregud...!
Ge mig.
Jag är inte säker på att ni är redo att höra detta.
Tyvärr kan jag inte slösa tid på att förklara närmare vad det är.
Det jag tror kan stå i strid med de medicinska utlåtandena.
Er inbjudan tolkar jag som att ni accepterar min avläsning.
Fortsätt.
Er son ligger inte i koma. Fallet från stegen har inget med det här att göra.
Hans fysiska kropp är här, men inte hans andliga.
Anledningen till att störningarna följde er till det nya huset,-
-beror på att det inte är huset som är hemsökt.
Utan er son.
Jag förstår inte.
Har ni hört talas om astral projektion?
- Utomkroppsliga upplevelser? - Jag kallar dem "resande".
Det är människor med förmågan att lämna sin kropp-
-och resa till olika platser i sin astrala form.
Dalton är väldigt skicklig "resande".
Han gör det när han sover och har gjort det sen han var liten.
Och han är inte rädd, eftersom han tror att han drömmer
Och avsaknaden av fruktan tillåter honom att resa för långt.
Så han kommer vilse.
- Vilse var då? - På en plats som jag kallar "fjärran".
- Vad betyder det? - Fjärran ligger långt bortom vår värld.
Men samtidigt är det runt omkring oss, det är en värld utan tid.
Det är en mörk värld, fylld av de avlidnas plågade själar.
En plats som inte är avsedd för de levande.
Där är Dalton.
När hans astrala kropp är borta så finns bara hans tomma skal kvar här.
Andarna vet det, de känner lukten av det.
- Så de samlas runt honom. - Är det dem jag har sett?
De försöker ta över hans fysiska kropp bara för att de åtrår livet.
En chans att leva igen. Men det finns andra, mer ondskefulla andar,-
-som har en mer illvillig plan. Och sen finns det den här.
En demon som vill åt Daltons kropp för en enda orsak.
Att tillfoga smärta på andra. Han är så desperat att besätta Dalton-
-och han är närmast av alla andar att komma in i honom.
De kan inte bara kliva in i kroppen.
Det tar tid och kraft att komma över från deras värld.
Ju längre Dalton astralkropp hålls borta från hans fysiska kropp...
- ...ju lättare är han att besätta. - Finns det nåt vi kan göra?
Vi kan försöka en sak. Men det är lite okonventionellt.
- Jag behöver ert fulla förtroende. - Nej, nej. Det här har gått för långt.
- Du sa du skulle ge det en chans. - Ingen ska komma hit och säga-
-att orsaken till koman är för att själen är i en annan dimension.
Kan du inte ens ta i beaktande vad hon säger?
Jag tog hit henne så du kunde känna dig lite lugnare.
Jag har hört deras nonsens, sett deras teckningar.
Varför är vår son fortfarande i koma? Varför vet ingen vad som är fel?
Varför är jag elakingen när jag bara är förnuftig?
- Du vill ju så gärna tro... - Du tror mig inte!
Jag fixade nytt hus till oss. Vad menar du att jag inte tror?
Jag står på din sida. Men det här är farligt och uttnyttjande.
Ni kommer hem till ett allvarligt sjukt barn.
Ni hittar på några samband mellan honom och sakerna min fru har sett.
Tack för det, det blir 600 dollar. Tack för att ni kom.
Jag förstår. Tack för er gästfrihet. Lycka till.
Jag är ledsen att jag slösade er tid.
Vart är du, kompis?
Har du gått nånstans...? Nej.
Nej, du är här.
Du är här.
Kan du höra mig?
Jag vet du hör mig, men du måste visa det.
Du måste visa att du kan höra mig.
Pappa, mamma, jag, Foster, Cali.
Igår kväll såg jag mig själv när jag sov.
Sen flög jag iväg.
Jag tror...
Ni måste förstå att inga resultat nånsin är lika.
Jag ska vara helt ärlig mot er med resultatet.
Kamerorna ska uppfatta förändringar. Både elektrisk och temperatur.
Bli inte rädda om de sätts igång.
Ni kommer se många förvirrande saker.
Ifrågasätt dem inte och prata inte med dem.
Jag kommer prata med väldigt låg röst. Steven antecknar och repeterar åt er.
Dimma ner ljuset, tack.
Vi kallar på dig, Dalton.
Berätta att du är säker och vart du är.
Dalton, kan du höra oss? Svara oss.
Vem där?
Det är din mamma och pappa, Dalton.
Vi har letat efter dig. Var är du?
"Jag kan inte se härinne". Du behöver inte se, Dalton.
Följ min röst.
Följ min röst, Dalton.
Dalton? Varför... Varför pratar du inte?
Han säger... De hör mig och gör mig illa.
Vem ska göra dig illa?
"En man...med eld..."
"...på sitt ansikte".
Hittar du nån väg därifrån, Dalton?
"Det finns ingen väg härifrån". Följ min röst, Dalton.
"Var tysta, de hör dig". De hör mig inte, Dalton. Följ min röst.
"De hörde er".
"Herregud... Mamma, pappa..."
"Hjälp... Hjälp... Hjälp..."
Dalton?
"Din slyna".
Din äckliga hora.
Jag vet vem du är.
Jag ska slita tarmarna ur dig, din jävla hora.
...ut och in...
...äta upp tarmarna som rinner ur...
Dalton?
Nej, Specs!
Ut ur hans kärl! Ut ur hans kärl!
Lämna hans kropp! Tänd ljuset. Lämna kroppen. Nu!
Han lever.
Tre kameror har stått på dygnet runt och vi har ingenting.
Men jag fick det här nu när jag filmade. Titta.
Titta!
Ser du? Jag tittade på det bildruta för bildruta.
Herregud.
- Vem är det? - Jag öppnar.
- Hej, Lorraine. - Vad gör du här, mamma?
Jag bad din mamma att komma. Jag ringde direkt efter sessionen.
Det finns nåt vi måste prata om.
- Berätta. - Berätta vad, mamma?
Anledningen till att jag ringde Elisa, att jag känner henne så väl,-
-är för att jag ringde henne själv för många år sen, för att hjälpa dig.
Det är ingen slump att din son är en skicklig "resande".
- Han ärvde förmågan. - Av sin far.
Mig?
- Men jag kan inte göra så... - När du var åtta led du av mardrömmar.
Det var drömmar av ren och skär skräck
Du var livrädd för en gammal kvinna som besökte dig på natten.
Jag trodde dig inte, jag sa åt dig att sluta vara barnslig.
Sen så såg jag henne själv.
Först trodde jag det var fel på kameran.
Men sen såg jag henne igen.
I varje bild så kommer hon närmare.
Och närmare.
Och närmare dig.
Till slut blev jag så rädd och sökte upp Elise.
Minns du nåt av detta, älskling?
Nej.
Kuva dina minnen och din förmåga att "resa"-
-var det enda vi kunde göra för att hindra henne att komma in i dig.
Men än i dag är du rädd att fotograferas, eller hur?
Jag har gömt de där bilderna ända fram tills i dag.
Jag föreslog hon skulle gömma bilderna. Sluta fotografera. Så du kunde glömma.
- Vem är hon? - En parasit.
Hon blev vän med din astrala kropp och drog iväg dig till "fjärran".
Jag är hemskt ledsen, Josh.
Jag ville inte att du skulle minnas. Jag gjorde det för sin sons skull.
Din son är där ute och du är den enda som kan hämta tillbaka honom.
Efter vad vi såg i kväll, så vet jag att tiden är knapp.
Okej.
Du kan alltid prata med mig. Du fixar det här.
- Jag älskar dig. - Jag älskar dig.
Snälla, kom tillbaka...
Kom ihåg varför du reser och var alltid en del av denna värld.
Dra inte till dig uppmärksamhet. Om de inser att du inte är en av dem,-
-kommer de efter din fysiska kropp i den här världen.
- Är du redo? - Ja.
Men jag vet inte vad jag är redo för.
Blunda, ta ett djupt andetag och slappna av.
Med varje andetag, kommer allting omkring dig blekna.
Lyssna bara på metronomens tickande. Fokusera på en punkt i mitten av pannan.
Universumet är odödligt för att det är oändligt.
En frisk människa har lättare att hålla sig ifrån "fjärran".
Det är meningslöst. Jag vet inte vad jag ska göra.
Du är nu på andra sidan, låt min röst guida dig.
Gå med beslutsamma steg in i "fjärran".
Dalton.
Han är där.
Dalton!
Hallå? Hallå!
Vänta.
Hallå?
Hallå...?
Hallå?
Jag letar efter min son Dalton.
Dalton!
Var är min son? Snälla, säg var min son är.
Vad händer med honom?
Herregud...
Hjälp honom, Elise!
Du är starkare än dem, Josh. Du kan besegra dem, det är du som lever.
Bort från mig!
- Dalton! - Pappa? Pappa!
Herregud...
Det är okej...
- Pappa, titta. - Jag ska ta dig härifrån.
Pappa är här.
Vad?
Lyssna noga, inget av det här är på riktigt.
Inget är på riktigt. Vi måste hem. Du måste hjälpa mig.
- Det var den första... - Herregud, han tittar på oss.
Kom igen, älskling. Stanna hos oss.
Pappa!
Han har fått kontakt.
Vi kom undan!
- Han har Dalton. Jag vet det. - Väck honom då, för Guds skull!
Jag kan inte, han måste hitta oss.
Jag är rädd, pappa.
Snälla, gör nåt!
- Prata med honom. - Följ min röst, Josh.
- Följ min röst, älskling. - Försvinn!
- Följ min röst, Josh. - Jag tror jag hör mamma.
Kom tillbaka till mig, Josh. Följ min röst.
Följ min röst, Josh.
Följ min röst.
Det är nåt där inne!
Steven och Lorraine, kolla till Dalton.
Vad? - Kolla till Dalton nu!
De kommer över till vår värld...
Elise!
Du måste lysa på Josh.
- Kom igen! Vi tar baksidan. - Lys på Josh.
- Du måste kalla tillbaka honom! - Kom tillbaka, Josh!
Kom tillbaka, Josh.
- Kom, pappa! Vi måste skynda oss! - Jag är precis bakom dig.
Du...?
Vad vill du mig?
Jag är inte rädd för dig längre.
Försvinn. Försvinn, för fan!
Försvinn!
- Lämna mig ifred! - Snälla, kom tillbaka. Följ min röst.
- Kom tillbaka, Josh! - Försvinn!
Snälla Josh, kom tillbaka! Följ min röst.
Lämna mig ifred!
- Jag har Dalton. Han vaknade. - Herregud...! Han är okej.
Jag fick några fantastiska bilder. Vi ska skriva en bok.
Mina bilder kommer vara det huvudsakliga försäljningsargument.
Kanske inte det huvudsakliga, men det kommer vara viktigt.
- En bild säger mer än tusen ord. - Men ord säger mer än tusen ord med.
- Du är verkligen vrålhungrig. - Ja, och trött.
Du kan väl inte vara trött. Du har sovit jättelänge.
Jag tänker aldrig låta dig sova igen.
- Du har visat mig en helt ny värld. - Nej, det har jag inte.
Kom ihåg att du har varit där förut.
Vi får hoppas att jag glömmer det igen. Antar jag inte behöver de här längre.
- Vad? - Ingenting.
Jag vill bara slänga de här.
Varför gjorde du så?
Varför gjorde du så när du vet hur jag tycker om det?
Varför...? Varför...? Varför! Varför!
Vet du att du aldrig mer får sova? Du ska alltid vara vaken.
Varför, varför, varför!
Hynda!
- Kan du passa honom, Lorraine? - Självklart.
Elise?
Josh! Josh!
Var är du, Josh?
Snälla, älskling! Josh!
Jag är här, Renai.
Översättning: Robfors
www.SweSUB.nu - För bättre texter